Paris, 3. juni 1940
Bussy, Frankrig En uge senere
Det begyndte med et stormangreb i juni.
Tyske bomber var for første gang faldet i udkanten af Paris.
Rædselsslagne folk flygtede ud af byen.
Men langt ude på landet føltes krigen stadig fjern.
Jeg var stadig mere optaget af den krig, der udspilledes i hjemmet.
Er du ikke i tøjet endnu? Vi kommer for sent.
- Tror du, vi bør gå ud i dag? - Hvorfor dog ikke?
Min svigermor, madame Angellier, nægtede at erkende nederlaget.
Selv da de første flygtninge fra Paris kom til byen.
Tre år tidligere havde jeg giftet mig med hendes dyrebare søn -
- og var flyttet til Bussy.
Mens Gaston var i felten, ville hun lære mig alt om hans ejendomme.
En gang om måneden aflagde vi søndagsvisit hos lejerne.
Når landmændene var hjemme.
Vær stille. Så kan du se, hvordan de virkelig lever.
Hun ville helst tage dem på sengen.
Jeg hadede hvert et minut.
- Har I hørt fra jeres søn? - Nej, ikke i over en uge.
- Og De? - Nej, ikke fra nogen af drengene.
- Folk siger, at Paris vil falde. - Folk siger så meget.
Lucile?
Madame, det er en stor gård. Vi har det svært uden mine brødre.
Notér, hvad de skylder os.
Hvis jeg gør undtagelser, ville Gaston ikke have et hjem.
Og hvad var kampen så værd?
Kom, Lucile. Godmorgen.
De vil ikke betale husleje, men køber gerne silkestrømper til datteren.
Så du det?
Hvis man viser den mindste svaghed, klæder de en af til skindet.
Når Gaston kommer hjem, bliver han mødt af en hustru, som forstår...
Stands! Stop bilen!
- Du må vende om. - Nej.
Vi skal købe kartofler og hente husleje på fire gårde.
Vanvidsbilist.
- Den sæk ser tung ud. - Han kan godt klare det.
- Hvor meget skylder vi jer? - Fire franc.
Tak.
Der er flere biler på vejen. Fra Paris.
Min far sagde altid: "Vil du se, hvad folk er gjort af, så erklær krig."
Hvad er nu det?
Se, hvor lang køen er.
Følg med!
Undskyld, min kone er meget træt.
Vi har gået hele vejen fra Paris. Må hun hvile sig i Deres bil?
Ja, selvfølgelig.
Du godeste.
- Er det vores? - Deres. Det er altid deres.
Ned!
Anna!
Anna? Anna?
- Tak. - Lucile.
Vi må væk fra vejen. Kan De køre os til den nærmeste by?
Hov, du der! Kan du komme væk fra min bil!
Lucile! Kom så ind i bilen!
Du skal gøre, som jeg siger!
Sådan var det at leve i krig.
Paris kom pludselig til Bussy.
Kvinder og børn flygtede fra bomber og søgte mad og husly.
Men fjenden havde fulgt dem hertil.
Madame Perrin, jeg er Lucile, Gastons kone.
Af vejen, for pokker! Se at komme væk. De kommer!
FORLADTE FOLK STOL PÅ DEN TYSKE SOLDAT
Franskmænd! I disse svære timer går mine tanker til flygtningene, -
- som fylder vore veje og har mistet alt.
Jeg skænker dem min medfølelse og omsorg.
Det er med stor sorg, jeg må fortælle, at vi indstiller kampen.
Jeg har i aften spurgt fjenden, om de er villige til, -
- os soldater imellem og med æren i behold, -
- at ende denne krig.
Frygten overtog byen. Ifølge rygtet var et regiment på vej til Bussy.
Jeg lod kun det allervigtigste ligge på Gastons kontor.
Madame ville hellere se det brænde end på deres soldaters hænder.
Bussys borgere.
En mægtig tragedie er overgået vor nation.
Millioner er flygtet fra deres hjem, mange tusinder har mistet livet.
Og der er en hel generation af modige, unge mænd, -
- hvis skæbne stadig er uvis.
Kun Herren ved, hvad der forestår os -
- og det land, vi ikke længere kan kalde vort.
Vi må stå sammen.
Vi må se ud over alt, som skiller os fra vor nabo.
Vi må finde sammen som én stor familie under Gud.
De er her allerede.
Lad os alle bede.
- Rejs dig, Anna. - Fader vor, du, som er i himlene.
Helliget vorde dit navn, komme dit rige.
Ske din vilje som i himlen således også på jorden.
Giv os i dag vort daglige brød, og forlad os vor skyld, -
- som også vi forlader vore skyldnere.
Led os ikke i fristelse, men fri os fra det onde. Amen.
Under bemyndigelse af marskal Pétain -
- er en ny forfatning for den franske stat blevet vedtaget.
Den sikrer rettigheder for arbejde, familie og fædreland.
I er besejret, og vi har nu kommandoen over landet.
Alle skydevåben skal afleveres -
- på tyskernes hovedkvarter i morgen tidlig.
Som Føreren skriver:
"Sværdet bliver vores plov, og af krigens tårer ..."
- Hvor længe bliver de her? - Det ved jeg ikke.
Men jeg nægter at leve efter tysk tid.
De, som skal indkvartere en officer, -
- skal tage hjem og afvente deres ankomst.
Vi ser ikke på ham. Vi taler ikke med ham.
Goddag.
Madame...
Madame Angellier, jeg er premierløjtnant Bruno von Falk.
De er informeret om min ankomst?
Madame? Jeg skal forsøge ikke at være til besvær.
Jeg skal bare have et værelse, hvor jeg kan arbejde.
Undskyld mig.
Jeg håber ikke, De har noget imod det. Jeg må ikke komme for sent.
Han nævnte ikke nogen hund!
- Gå hjem! Der er udgangsforbud! - Gud velsigne dette måltid.
Må Han velsigne dem, der ikke kan dele overfloden med os.
Føre dem væk fra faren. Passe på dem.
- Amen. - Amen.
Madame? Må jeg venligst bede om nøglen til klaveret -
- og skrivebordet?
Jeg giver Dem mit ord på, at jeg vil passe godt på Deres ejendele.
Marthe vil give Dem nøglen.
Godaften.
Inden længe sidder han og spiller "Deutschland über alles".
Fandt I et sted at være?
Ja. Tak.
PAS PÅ JØDERNES AFSKYELIGE TYRANNI
Har du set den her?
Vi skal tage imod tyske penge. Vi må ikke gå ud efter ni.
Og gud nåde dig, hvis du bliver taget i at høre de Gaulle i radioen.
Har I nogen hos jer?
En officer.
Det er vel prisen for at have byens bedste hus.
Hvad med jer?
Vi har ingen. Den eneste fordel ved at have byens dårligste hus.
- Hvorfor sender hun mig det blik? - Ved du ikke det?
Din svigermor flyttede hende og hendes forældre ud i stalden.
Hun indlogerede en parisisk flygtning i deres hus og fordoblede huslejen.
Næste.
Navn, beskæftigelse, adresse.
Benoit Labarie, landmand. Jeg bor på Montmorts ejendom.
Næste.
- Vicomtesse. - Benoit.
Undskyld. Din kone og dine børn var i kirke, men hvor var du?
Jeg arbejdede. Men det kender De jo ikke noget til.
Pas på med, hvad du siger til dem.
Vi har været deres lejere i flere generationer.
Hvordan siger man "bestikkelse" på fransk?
Jeg så gerne, at De betragtede det som en gave.
En gave?
Kan vi diskutere det under fire øjne? Det er et ømtåleligt emne.
Lad os være alene, Bonnet. Tak.
Undskyld mig.
- Sæt Dem endelig. - Tak.
Det er angående Bonnets ophold på godset.
Han er ud af en meget fin familie.
Alle skal indlogeres hos en familie af samme stand.
Og alle borgere i Bussy må følge loven.
- Selv borgmesteren og vicomten. - Det drejer sig om min hustru.
Hun kan ikke finde sig til rette med, at der bor nogen hos os.
- Kan vi tilbyde en anden tjeneste? - Og hvad så med min premierløjtnant?
Jeg er overbevist om, at vi kan finde anden logi til ham.
Han kan bo på Labaries gård. Den hører til vores gods.
Ind med jer, piger.
Vi må bare vænne os til det. Til det og alt andet.
Der havde ikke været mænd i byen længe.
De franske soldaters mødre så på dem med afsky.
- Kan jeg hjælpe dig? - De unge piger så bare på dem.
- Du er smuk. Hvad hedder du? - Celine. C-E-L-I-N-E.
Celine? Må jeg tale med dig?
Skal jeg bære dem for Dem?
Jeg skal alligevel samme vej. De kunne godt sige "nej tak".
Det skal ikke herind.
Du vil ikke bryde dig om det.
Hvis det er til nogen trøst, så gør alle de rige det.
Min svigermor lod, som om vi stod sammen i krigen.
Men de rige blev ved med at rage til sig og skide på alle andre.
Folk som Benoit og Madeleine ville ikke have hamstret, hvis de kunne.
Det er til jer. Vi har mad i overskud.
Hvis du ved, hvad jeg mener...
Du må savne Gaston. Savne at have en at tale med.
Ja, det gør jeg.
Skriver du til ham?
- Vi ved ikke, hvor han er. - Så skriv for din egen skyld.
Benoit ville hellere end gerne bytte med Gaston og kæmpe som en mand.
- Er det rigtigt? - Ja, spørg ham selv.
Vil du ...?
- Kan vi hjælpe Dem? - De damer...
Der er foretaget en ændring. Jeg skal nu bo hos Dem.
- Jeg beklager ulejligheden. - De sagde, vi boede for langt væk.
Jeg blev også overrasket. Jeg var indlogeret på godset.
- Er De officer? - Løjtnant.
Men vores værelser er ikke gode nok. Vi har ikke rindende vand.
De skal ikke tænke på mig.
Det er fint nok her.
Den unge officer nød sin magt til at forstyrre deres liv.
Som om de ikke havde det svært nok i forvejen.
Og hvad med vores soldat?
Hver nat hørte jeg ham.
Altid den samme ukendte musik.
Jeg burde afsky ham, men hans tilstedeværelse var en lise -
- efter måneders stilhed.
Kære Gaston...
Bubi!
Undskyld, jeg forstyrrer.
Det er ikke min hund. Vi fandt den i en forladt landsby.
Så den er da i det mindste fransk.
Tillader De?
De har et smukt hjem, madame.
Det er ikke mit. Det er min svigermors.
- Men klaveret er vel Deres? - Hvad får Dem til at tro det?
Jeg tror næppe, Deres svigermor er musikelsker.
Min far gav mig det klaver.
- Spiller De? - Ja.
Madame vil ikke have musik i huset, før min mand er vendt hjem.
Må jeg sætte mig?
Det stykke, De hele tiden spiller...
- Jeg genkender det ikke. - Af gode grunde.
- Jeg har studeret musik. - Ikke dette stykke.
Har De skrevet det?
Jeg var komponist før krigen, da jeg var nygift.
- Er De gift? - Jeg har været gift i fire år.
Og været soldat i fire år.
Hun må savne Dem.
Nej. Ikke rigtig. Ikke længere.
Hallo?
- Hvad laver De her? - Jeg troede, jeg havde glemt noget.
Gik De ind uden at bede om tilladelse?
Jeg kan ikke høre Dem!
Undskyld.
- Har De læst nogen af disse? - Nej. Det lover jeg.
Læs et af dem. Læs det.
Højt.
"Monsieur Blanc er gift og har fem børn. I flere måneder har han...
haft et seksuelt forhold til en purung kvinde.
Han bør dømmes for usædelighed."
"Monsieur Dubois sælger mad på det sorte marked."
"Monsieur Acar er kommunist og homoseksuel."
"Flygtningen foregiver at være katolsk, men hun er en beskidt jøde."
- Hvad er det for breve? - De er fra Deres naboer.
De lå til os på rådhuset, da vi kom.
Det er jo sladder. Skrevet af folk, der bærer nag.
- De skulle brændes. - Det blev de, hvis det stod til mig.
Men min major giver mig ordrer.
Det er min opgave at læse dem. De må gå nu.
Hvorfor giftede du dig med ham? Var det hans jord?
Din far mistede jo al sin jord.
Nej. Min far lå for døden.
- Han ville finde mig en god mand. - En rig mand.
Hvad har jeg gjort?
Jeg ser alt, der foregår i dette hus.
- Han bad bare om at være i haven. - Du skulle være gået din vej.
- Skal jeg blive på mit værelse... - Jeg forventer, du er en tro hustru.
Det er jeg!
Hvordan kan du så trække vejret, når du ved, din mand er blevet jaget -
- af de udyr? Når jeg ser dem, vil jeg flå øjnene ud på dem!
Hvad er der sket?
Vi har lige hørt, at...
Gastons enhed er i en arbejdslejr i Tyskland.
Din mand er nu krigsfange.
Denne tysker er vores fjende. Forstår du det?
Ja.
Madame...
Jeg kan ikke tale med Dem.
Jeg skulle have troet på Dem.
Jeg tror, De gik ind på mit værelse af denne årsag.
Undskyld.
Husk at ordne huslejen i dag, Lucile. Kom, Marthe. Vi kommer for sent.
Jeg vil svømme mig en tur. Kan du svømme?
Vicomten lader ikke byboerne svømme i sin sø.
Undskyld, jeg mente ikke... Jeg mente med din skade. Kan du ...?
- Hvordan gik det til? - Min hest faldt.
Den trampede på mit ben.
Ellers ville du være i kamp.
Ja. Det ville jeg.
Nietzsche sagde: "Manden er skabt til at være kriger."
Har du læst Nietzsche?
Han sagde også...
"Kvinden er skabt til at tilfredsstille krigeren."
Det med hans ben... Skete det, før eller efter I blev gift?
Efter.
Smuk duft.
Måske kan jeg købe en buket til at friske mit værelse lidt op.
Madeleine. Vi skal have dyrene ind.
En vase ved min seng, hvis det ikke er for stor ulejlighed?
De er der alle sammen. Nu får De dobbelt så mange inde ved siden af.
Den lærte jeg også som barn.
Min far lærte mig den.
Annas far lærte også hende den.
- Er han ...? - Han og Annas søster kom væk fra os.
Men de kommer snart.
Du har øvet nok for i dag. Gå bare ud og leg.
Hold dig tæt på huset.
- Hun er bedårende. - Tak.
Undskyld, må jeg bede om en smule sæbe?
Til at vaske mig med.
Dejligt vejr.
Mange tak.
Jeg er ked af det.
Det er svært, at de bor så tæt på os.
Satans også! Nogen har stjålet vores tøj.
Møgsvin.
- Hvad? Det kan da ikke passe. - Jo, det hele er væk.
Kom frem med dig, din lort! Jeg vil give dig en røvfuld!
Benoit? Bliv bare siddende.
- Havde du ikke afleveret dit gevær? - Jo. Det, der var indregistreret.
- Folk er blevet dræbt for mindre. - Jeg har brug for det.
- Fortæl hende, hvorfor du kom. - Tyskeren.
Tyskeren hjemme hos mig. Han vil i lag med Madeleine.
Officeren, som bor her, kunne sætte ham på plads.
- Jeg taler ikke med ham. - Jeg har hørt noget andet.
Jeg kommer ikke for at kritisere dig. Jeg vil bare have ham væk.
Hjælp mig.
De har en klage over en tysk soldat? Jeg beklager.
Vil De gøre noget?
Det kan jeg ikke. Vi er af samme rang.
- Så lovene gælder ikke for dem? - Det var ikke det, jeg sagde.
Vi tabte krigen. Vores kvinder skal ikke også gå tabt.
Så skulle De måske have tænkt på at beskytte dem noget tidligere.
Vil De ikke nok?
Jeg skal forsøge. Men med fare for, at det kun gør sagen værre.
Sig, han skal lade hende være. Jeg vil ikke bede om det igen.
Vores regimenter kan rejse når som helst.
Jeg kan ikke bære tanken om, at De hader mig.
Jeg hader Dem ikke.
Så byd mig på te.
Der er næsten ikke mere tilbage. Deres mænd har taget det hele.
Eller vin. Jeg skal nok tale med Bonnet.
Det eneste, jeg kræver til gengæld, er, at vi taler pænt til hinanden.
- Det kan vel ikke skade? - Min svigermor smider mig på porten.
- Jeg har ingen steder at tage hen. - Hun er i kirke i aften.
Hun er væk en halv time til. Bare ét glas.
- Hvordan blev De soldat? - Jeg er af en militærfamilie.
Det blev forventet af os. Mine brødre og jeg meldte os samme dag.
Deres brødre? Hvor er de?
En blev dræbt i Polen.
En anden i Normandiet.
Den yngste er lige draget til Afrika.
Folk skulle ikke ofres på den måde.
- Altså, ingen af os. - Sådan kan jeg ikke tænke.
Hvis man tvivler, gør det kun det hele sværere.
Tror De på krigen?
Jeg tror på fællesskabet. Ingen bryder sig om at indrømme det, -
- men enkeltstående handlinger har ingen vægt.
Hvorfor ser jeg Dem altid alene?
Hvornår ser De mig?
Glem alt det her i to minutter. Kom nu.
Lucile.
Madame er på vej. Gå ud i haven.
Skynd dig!
Det er mig, alle skulle være bange for.
Den kvinde kunne skræmme selv pesten væk.
Hvorfor er lyset tændt?
Jeg vil sige Dem tak. De har været god mod mig.
Det er længe siden, jeg har talt sådan med nogen.
Jeg takker Dem.
Godnat.
Lucile! Nu sladrer du vel til alle?
Du har det let. Jeg arbejder dagen lang.
Hvis jeg ikke havde kærligheden...
Jeg blæser på, hvor han er født. De er også mennesker.
Det var ikke dem, der smed min familie ud. Det gjorde du.
Min svigermor. Ikke mig.
Luk dog øjnene op, Lucile.
Vores mænd er ikke bedre. Nogle af vores mænd er meget værre.
Spørg din officer. Han ved det. Spørg, hvad han har læst i de breve.
Spørg ham, hvad han har læst om din mand.
Du skal vide det. Alle andre ved det.
Hvordan kunne du tillade, at de smed dig ud herfra?
Hold op. Mit logi er et hul i jorden.
Tak.
Men ikke helt blottet for charme.
Men altså, landmanden! Han er jo en sadist.
Og hans kone?
Der er i hvert fald mere pep i hende end aftenens værtinde.
Sådan! Hvorfor spørger du?
Skrid med dig. Hvem tror du, du er? Min overordnede?
- Kom ikke for tæt på. - Du skal ikke prædike moral.
Du var ikke sart, da vi fik ordre til at skyde alle fangerne.
- Men jeg skød ikke. - Det gjorde jeg. Med fornøjelse.
- Du har aldrig nævnt det med ét ord. - Vi var i krig.
Det er vi stadig, hr. premierløjtnant.
Hvor længe har De vidst det?
Jeg følte ikke, jeg havde ret til at fortælle Dem det.
Du vidste det! At din perfekte søn havde en affære, -
- allerede inden vi mødtes!
Du skulle se, hvor mange af de breve der er om dig!
Du har altid ønsket dig et barnebarn. Nu har du et.
Hun hedder Simone!
Behold de små, dumme hemmeligheder! Jeg er bedøvende ligeglad.
Må jeg spille noget for Dem?
Det er meget smukt.
Hvad er der?
Jeg giftede mig med en mand, jeg kun havde mødt to gange.
Jeg forsøgte at overbevise mig selv om, at vi var forelskede.
Jeg kunne lige så godt være død.
Det er umuligt.
- Lucile? - Jeg kommer.
Madame vil tale med dig straks.
Husker du madame Perrin?
Ja, naturligvis.
Hvad bringer Dem tilbage fra den frie zone?
Min søn døde i Normandiet, da tyskerne vandt frem.
Jeg har fået tilladelse til at besøge hans grav.
- Hvordan står det til i Lyon? - Dårligt.
I det mindste har du ikke en tysker i huset.
Jeg har hørt om din officer. Han er venlig?
Jeg vil ikke have noget med ham at gøre, men det vil Lucile, ikke?
Det er godt. Vi måtte flygte i hast, så visse ting blev efterladt.
Tyskerne er i vores hjem nu. Kan du tage hen og få vores ejendele?
Stå ret!
Se på mig.
Dette er en skændsel.
Hvad er det for et svineri? Ryd op!
Er det sådan, man bliver beskyttet af den tyske hær?
Lucile...
Vent. Se på mig.
Det, der sker derinde, kan ikke forsvares.
Jeg har intet til fælles med de folk.
Nogle af tingene er beskadigede. Hvad skal vi gøre?
Pak det forsigtigt ned. Jeg kommer.
Den eneste, jeg har noget til fælles med...
er Dem.
Et gebis, et porcelænsservice, -
- ting af ren affektionsværdi.
Jeg vristede alt, hvad jeg kunne, ud af fjenden.
Luften var tyk af rygter.
Nogle så mig som kollaboratør. Andre beundrede mit mod.
Men ingen kendte mine sande følelser.
Det meste er der.
Jeg beklager enhver beskadigelse.
Flot klaret. Du har modet til at sætte dig op mod afskummet.
- Marthe, stil det ovenpå. - På torsdag besøger hun sin søster.
Da har vi huset for os selv.
Kom tilbage! Kom så tilbage!
Benoit Labarie! Så det er dig, der har stjålet fra os.
Din tyveknægt.
Hvad havde I forestillet jer? I forrædere ville lade os sulte.
Hvor vover du at tale sådan til mig?
Jeg taler til dig, som jeg vil.
Jeg er ikke den eneste, som kommer her. Det gør alle.
- Det bliver kun værre. - Forsvind.
Kyllingerne.
Giv mig mine skide kyllinger.
Bed til, at jeres tyske venner bliver længe.
For den dag de rejser...
Jeg tog ham i det. Det er Labarie.
- Jeg sagde, du skulle lade være. - Han har stadig et gevær.
Ligesom den halve by og undertegnede.
Han ville skyde mig med det.
Du må gøre noget.
- Hvor skal de heste hen? - Afrika, England, hvad ved jeg...
- Hvad betaler vi for dem? - 40.000, hvis de er velplejede.
- Det er halv pris. - Hvorfor i alverden går du op i det?
Det gør jeg heller ikke.
Godt. For hvis det fortsætter sådan her, -
- kan vi ikke nøjes med dyrenes arbejdskraft.
- Lad os nu få det overstået. - Officer Bonnet!
Notér hvilke, der er bedst egnet til krig.
I tre måneder havde vi levet tæt op ad hinanden.
Nu skulle vi ikke længere undertrykke det.
Lad bare de andre strides og hade hinanden.
Så længe vi kan være i fred.
Sagde du ikke, du selv ville gå ind med hesten?
Hvad har du gjort? Af sted. Jeg afleder dem.
Drenge, kom her. Hurtigt!
Jeg har en arrestordre på Benoit Labarie. Hvor er han?
Han er i marken.
I fire går ud i marken! Resten gennemsøger huset!
Hvad er det med jer landmænd? I gemmer altid geværet samme sted.
Kom ned. Du kommer ikke længe i arbejdslejr.
Vicomten bad om en mild straf. Det bliver nok kun et år.
Jeg får god tid til at kneppe din kone, mens du skovler frossen lort.
Møghund.
Bliv der!
Nej!
- Madeleine! - Er din svigermor hjemme?
Hun er ikke hjemme i aften. Hvad er der sket?
Hvordan ved du, hvor han er?
Der er en gammel jagthytte i skoven.
Har ingen tilbudt at skjule ham?
Det var derfor, jeg kom.
De lod mig gå. Men de holder øje med mig.
Hvis de holder øje med dig...
skulle du ikke være kommet her.
Benoit er en god mand. Og ingen andre vil hjælpe ham.
Han kan ikke løbe hurtigt. De jagter ham og finder ham.
Og så dræber de ham. Er du klar over det?
Du er den eneste, der kan hjælpe mig nu.
Jeg...
Jeg er ked af det. Jeg kan ikke...
Sagde du ikke, madame ikke var hjemme?
Din officer kommer ikke. Jeg passerede ham på torvet.
Han leder eftersøgningsholdet, som skal finde min mand.
Du skulle skamme dig!
Hvad tænkte jeg på? Venner og naboer levede som jaget vildt, -
- og jeg levede i en drømmeverden.
Det mest skændige vanvid.
Spred jer!
Hvad laver du her?
Hundene har færten af dig. Tag det her på, og kom med.
Ud!
Kom ud. Alle skal forsamles på torvet.
Skynd jer!
I går...
blev en officer fra den tyske værnemagt dræbt af Benoit Labarie, -
- som bor på Montmorts ejendom.
Enhver, der giver ham husly, hjælp eller beskyttelse, -
- eller som ved, hvor han befinder sig, -
- skal informere det tyske hovedkvarter om det -
- inden for 48 timer.
Ellers vil de omgående blive stillet for en henrettelsespeloton.
Von Falk, jeg vil tale med Dem. Kom, vicomte.
Hr. major, på vegne af Bussys borgere beklager jeg dybt.
Jeg havde ikke forestillet mig, han kunne gøre det.
De sagde, han var kommunist og tyv. Så hvad havde De forestillet Dem?
Ifølge besættelsesmagtens lov er borgmesteren øverste ansvarlige.
Hvis landmanden ikke findes inden for 48 timer, -
- bliver De i stedet stillet for henrettelsespelotonen.
Hr. major, jeg er vicomte.
- Det er aldeles uhørt... - Vicomte.
General Wolf ville have mig til at henrette fem tilfældige mænd.
De skal være taknemmelig for, at jeg fik ham til at nøjes med Dem.
Før ham ud.
Hr. major, jeg er vicomte. Det her er utænkeligt!
Dagen før Bonnet blev dræbt, -
- ville han tale med mig om en af vore officerer.
Ved De, hvem han ville tale med mig om?
Nej. Det ved jeg ikke.
Godt. De har ansvaret for henrettelsen.
Gå til Deres mænd og sig, at de skal lede overalt.
Uden undtagelser.
Vi må sætte de folk på plads. Find noget mistænkeligt.
- Gå så! - Javel.
Spred jer!
Af vejen!
Hvor romantisk.
Jeg må tale med hans foresatte. - Nej.
- Hvem ved det? - Ingen.
- Ikke engang hans kone? - Det var for risikabelt.
Du skulle have bedt mig om lov.
Min bedstefar fik det bygget under sidste krig.
Ind med dig. Skynd dig. Og sig ikke en lyd.
Hvorfor gør du det?
Du har givet ham Gastons tøj på.
Det fik mig til at tænke på, at det kunne have været min søn.
Nu kommer de.
Madame... Vi leder efter Benoit Labarie.
Lucile... Jeg kunne ikke komme tilbage.
- Nej! - Stop, Celine!
Gustav...
Glem den mær. Kom!
- Vi gennemsøgte skoven hele natten. - Det ved jeg godt.
Hr. premierløjtnant? Vi har intet fundet. Vi går ovenpå.
Udmærket.
Sig det til mig. Der er noget galt.
Jeg begik en fejl.
Hvad er det?
Hvad er det?! De er jo jøde!
Hvor er Deres datter?
- Hos sin far.
Vi kommer tilbage efter hende.
Har dine følelser ændret sig?
Ja.
Du lyver.
Vi har fundet noget i linnedskabet.
Der afholdes mindehøjtidelighed for officer Bonnet.
Men vi mangler duge. Må vi låne nogle af Deres?
Det var min mors. Jeg forventer, De returnerer det i samme stand.
Naturligvis.
Pak de hvide sammen.
Anna?
Luk den op.
Tag det væk.
Kom så.
Hun ved ikke noget.
Du skal ikke ængste dig. Der er stadig tid.
- Måske vil nogen angive ham. - Benoit...
Jeg ved det godt. Du gjorde det rette.
Gud kan se ind i vore hjerter.
Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Træd an!
Tag sigte!
Fyr!
Træd af!
Jeg havde sagt til mig selv, at de var ligesom os.
Men det er de ikke.
Vi er forskellige arter, uforenelige. Fjender for evigt.
Jeg vil ikke gemme mig her, til krigen er forbi.
Jeg er ikke bange for at dø.
- Men jeg vil dø for noget. - Hvad kan du gøre?
- Jeg kender folk. I Paris. - Hvem?
De organiserer sig. De giver dem modstand.
Du kommer aldrig forbi kontrolposterne. De er overalt.
- Hvis nu jeg kører ham? - Det kan du ikke, Lucile.
Jeg kører dig.
Hvordan får du en passérseddel?
Jeg ved godt, hvor du skal hen, din skide feltmadras.
Han er i sikkerhed.
Hvad laver du her?
Jeg skal bruge en passérseddel. Jeg må køre til Paris.
En af vores lejere skal have medicin. Hans datter er meget syg.
Har du hørt om vicomten?
- Ja. - Du må hade mig nu.
Det ville jeg gøre, hvis jeg var dig.
Denne lejer...
kom han til jeres hus?
Nej. - Det var en skam.
Min oppasser sagde, han kunne lugte en anden mands tobak.
Han tror, I skjuler en.
Hvad tror du?
Hvis jeg havde selv den mindste mistanke, -
- var det min pligt at handle derefter.
Det ved jeg.
Jeg sagde, det var min tobak. En gave fra min kone.
Jeg beder min oppasser om at udstede en passérseddel.
Tak.
Vi vil se hinanden igen.
Ikke som soldat.
Du vil ikke kunne genkende mig.
Pas godt på...
dit liv.
Er det dyrebart for dig?
Ja.
Det er dyrebart for mig.
Hr. premierløjtnant, marchordren. Værsgo.
- Vi skal af sted i morgen tidlig. - Javel.
Det skulle dække alt.
Gaston efterlod denne til os. For en sikkerheds skyld.
Tak.
Gaston vender hjem.
Det er jeg sikker på.
Tak.
Hr. premierløjtnant. Så er alt klaret.
Bortset fra at der ikke var nogen spor af tobak på Deres værelse.
Men jeg har taget hånd om det.
Hvis hun skjuler noget, opdages det ved kontrolposten.
Jeg vedlagde passérsedlen en ordre til at gennemsøge bilen.
Udmærket.
Hr. major, Steiner venter Dem foran hotellet.
- Goddag. - Goddag.
Wohin?
- Hvorhen? - Paris.
Deres papirer.
Kom her!
Lad dog være, Gustav. Det er kun en kvinde.
Stig ud.
Ud!
Luk bagagerummet op.
Luk op!
Skynd Dem.
Duk dig!
Benoit!
Hold fast i mig.
Hjælp mig.
Luk døren op.
Vores sande følelser forblev så godt som usagte.
Ikke et ord om kærlighed.
Efter krigen hørte jeg, at Bruno var død.
Men måske forsvandt han bare. Ligesom jeg gjorde.
Jeg kørte Benoit til en gård. En uge senere nåede vi Paris.
Vi kæmpede for det, vi troede på. Fire år senere var Frankrig frit.
Med årene forsøgte jeg at glemme dem, jeg mistede.
Men musikken bringer mig altid tilbage til ham.
"Suite Francaise" blev skrevet, da nazisterne besatte Frankrig.
Den blev aldrig skrevet færdig.
I 1942 blev jødiske Irène Némirovsky anholdt og døde i Auschwitz.
Hendes manuskript lå i en kuffert i 60 år, til hendes datter fandt det.
"Suite Francaise" blev endelig udgivet i 2004 og blev en bestseller.
"Det er vidunderligt at have bragt mor til live."
"Så lykkedes det ikke nazisterne at tage hendes liv."
"Det er ikke en hævn, men en sejr."
Denise Epstein-Dauplé, datter af Irène Némirovsky
Oversættelse: Malene Hollnagel Scandinavian Text Service 2015